# Люба ненько Укра╥но моя

Эмир Иванович Рыбак

Збiрник: 1) Люба ненько Укра╥но моя 2) Срiбна нiч. 3) Невiдкритi острови 4) Увертюра грози 5) Лiтня пора 6)Як козаче справи тво╥? 7) Дума про козака 8) Старi рецепти мо╓╥ бабусi чи може матусi9) Моя доле

Рыбак Эмир ИвановичЛюба ненько Укра╥но мояСоздан: 09/12/2010, изменен: 13/10/2020, 7kСборник стихов: ПоэзияЗбiрник: 1) Люба ненько Укра╥но моя 2) Срiбна нiч. 3) Невiдкритi острови 4) Увертюра грози 5) Лiтня пора 6)Як козаче справи тво╥? 7) Дума про козака 8) Старi рецепти мо╓╥ бабусi чи може матусi9) Моя доле============================================================       Люба ненько Укра╥но моя! Наша, люба ненька - Укра╥но моя, Вiд Полiсся - до Чорного моря, З Карпат - до Азовського бачу я - Всюди ся╓ хлiб золотого поля. Шумлять дрiмучi зеленi лiси, У височiнь пiдiймаються гори, Пером не опишеш тако╥ краси I ланiв широкополi простори. Вишневi, яблуневi повсюди сади, Блакить заколисуe в небi сонце. Все в полi росте, що посади, I соловей всiм спiва╓ про це... Снiжнi перли Пiдбiлена пухнаста крупа Танцювала в повiтрi, ступа, Та небесна синь була глуха, Пороша все сипала i не гула. Бiла бiлизна все покривала, Чистоту i холод полоскала, Темнi фарби неначе ховала Й крижанi перли розсипала... Срiбна нiч. Сяйний мiсяць на небi Срiбло зверху нам ль╓, А сiрi тiнi ганебнi, Вiтер поривами б"╓. Зiрочки малi, тендiтнi, Як тi сироти - самiтнi, Як стиглi ягiдки - лiтнi, Миготять собi у повiтрi. Прича╥лись хмурi скелi Бiля незнаного лiсу, Та лише осики веселi, Радi старому Бiсу. Нiчна птаха закричала, Стрепехнула срiбну нiч. Воднi срiбнi покривала - Сяють сотнями свiч. Гомонять на лузi квiти Серед сонних трав, Та i бавляться, як дiти, Без поспiшних справ... Невiдкритi острови Невiдкритi острови чекають Перших сво╥х пiонерiв, Якi найти й гадки не мають, Затишок для мiльйонерiв. Але це таке все ж бува╓, Якщо хтось острiв вiдкрива╓ - Безмiрну радiсть вiдчува╓, Дверi в незвiдане вiдчиня╓. Увертюра зливи. Небо, миттю - потемнiло, Стало гидко сiро - сiро, Навкруги усе зацiпенiло - Таeмниче стало дiло. Нечесть комашню вхопила Жодна птаха не летiла Живнiсть зникла, полохлива, Так гроза нишком зрiла. Вiтер куряву пiдняв, Пилюкою все осипав, Листочки нiжнi зiрвав, Викрутасами свистав. Змiйки небо крають, А спалахи землю карають, Хмари самi черкають, Громи з трiском картають. Вiтри садочок тiпають, Немов скаженi, ганяють, Першi краплини злiтають, Мов би ворожки гадають. Небо, заплакало - полило Кулеметнi б"ють краплини. Зашумiло, все поплило Кожно╥ секунди, i хвилини... Дощ ми╓ зляканi дерева Принишклi пильнi кущi Подiбнi на гриву лева На╥жаченi, бо ж - густi. Грiм Мiж собою б'ються хмари - Струм пекельний долi звали Не скiнчились старi свари I вiд цього навiженi стали. Буцiм вози в футбол грали Серед щонайширшоi зали, Де за м'ячi були - скали, То поети так сказали - б. Це страшенно грiм гримить Дикий звiр i птах дрижить I страх заколиcуe вмить Бо ж так хочеться жить... Лiтня пора Сонце небо освiтило Горизонт Землi мило Нiжнi променi лило Блакить прозору склило. Мала пташечка спiва╓ Тепла для себе блага╓, I що буде далi не зна╓, Вона не спiшить, зачека╓. Вiтер сьогоднi проспав День теплий настав. Нiхто з птахiв не програв Прилетiвши на став. * Промiння сонця золотого Чарiвне сяйво лл╓ I листя клена молодого На небi блакить в"╓. Росте пахуча м"ята, Зеленie любисток запашний, А поруч трава прим"ята I окрас чорнобривця запальний. Маки багрянцем палають, Дзвоники дзвонять-спiвають, Хмiль в"╓ться по плаю, А ромашки втоми не знають. Аромати квiти розсiвають Нiби - то по земному раю. Лестки з роз злiтають, Спiшать до рути, до гаю. Як козаче справи тво╥? - Як козаче справи тво╥? - Лiпше всiх на цiй Землi! Думами в хмарах лiтаю, Нiчого вдома не маю, Нiц в головi не тримаю, I хата стоiть с краю... Литва. 2010. 11. 12 Дума про козака Молода дiвчина козака чекала I на синiй обрiй поглядала, Поки не кохала - горя не знала, I як квiтка росла - розцвiтала. Гони коника скорiше до мене Зима скiнчилась i листя зелене, Лети, як вiтер, а вiн i дожене. Як менi жити, рiдна моя нене? *** Явiр, явiр - гiлля гнеться Серце моe птахою б'╓ться I свiт вiд радостi рветься Хмiль кохання в душi в'╓ться. Довго козак по свiтi мандру╓ш, Щоб сухий грiш вiд пана мати. Коли мене обнiмеш i поцiлу╓ш? Пора додому, до рiдно╥ хати. Подоляночка Розгулявся гомiн по дiбровi, Туман доли срiблом залива╓. Очi казковi й чорнi тi брови Молодо╥ дiвчини, що зазива╓. Весна - Красна мило усмiхнеться - Рiдкiсна краса голубкою б'╓ться I подоляночка так щиро смi╓ться, Що товста коса хвилею в'╓ться. Вийди кохана увечерi в садочок, Хочу зазирнути у чудовi очi, Я там знаю затишний куточок, Зоре моя ясна, свiтло╥ ночi. Люба подолянко, чим заполонила? Яке менi зiлля пiд шапку залила? В душi молодiй, що заворушила? Полум'я кохання невже запалила? В мене журба навiк засипа╓ - Мо╓ серце соловейком спiва╓, Усю душу коханням залива╓, Та, як сокiл, до тебе злiта╓. Литва. 2020. 09. 05 Старi рецепти мо╓╥ бабусi й матусi Коли в хатi добра господиня Гарною трояндою цвiте - Грошей, добра, повна скриня - Гнiздечко затишне й мiцне. Зустрiча╓ мила господарка: Соломiя, Горпина чи Одарка, Як тут гостю без подарка, Коли вона славна, шпарка. На столi закуска, повна чарка Огiрочки хрусту вже чекають I не вийде в нас запарка - Бiле сало всi тут помiчають. Малосольнi смiються грибочки, Що засоленi були у бочцi, Печеня iз курочки - без сорочки I вареники пухнастi, моцнi З вишнею, черешнею, та з сиром Плавають в сметанi, як пар в банi Шкварки так i зазирають з миром Пироги з начинкою в гарячому станi. Борщ укра╥нський - вiн простий, Чи полтавський, львiвський - смачний, Ягiдний холодець i узвар золотий Соложеник - яблука, вишневий, маковий. Товстий короп гречкою набитий, Плювався зеленим укропом I пiдливою смачною политий - До кiсток розбирався скоком. Грiзний сом запечений в печi До╥дав свою зелену петрушку I з квасолею, горошком на плечi Тихо чекав на щуку - подружку. Обжарена i тушкована шпундра така, Отака ж iндичка з чорносливом м'яка, Печеня Житомира тушковано - золота, Лемiшки, гречаники, пампушка свята. Чекаe папушник укра╥нський святковий Iз хлiбом на рушнику, на ма╓тнiм столi, Що вважаeться казковий, цяцьковий - Все не з'╥си, бо натреш на язицi мозолi... Пахощi нiздрi тво╥ виривають, Лоскоче i тягне за вуха буття, Очата не знають що вибирають, Бо каша гречана i рiздвяна кутя. - Мийте руки, йдiть до хати - Нас не треба до цього прохати - Смачно ╥сти, легко ковтати Запашнi напо╥ й вiльно стояти... I рученята давно зняли взуття, Чуючи: мийте руки, прошу до столу I знесли у вир тебе почуття - Чемнiсть i сором ти кинув до долу. Чатуe горiлочка на своiх ласунiв, На пляшцi роса - пiт проступа╓, Вiд надумано╖ присутностi чаклунiв I урочистий обiд вмить наступа╓... Це старi рецепти мо╓╥ бабусi, Що залишились закрученi на вусi - Я згадав ╥х на весняному лузi, Та ще й мо╓╥ матусi - Марусi... То ж: Смачного, добрi друзi! I це не залежно в якому союзi, Зготовлене з'╖мо i в лiсосмузi, I все перевариться в нашiм пузi... Литва. 2011. 02. 24 Моя доле. Вийди в чисте поле Зазирни в зелений гай Усмiхнися менi доле Там на мене зачекай, Чи до мене завiтай Гарну пiсню заспiвай Про наш рiдний край Жити славне загадай. Литва. 2011. 03. 03